Časopis Transfuze a hematologie dnes je oficiálním odborným časopisem Společnosti pro transfuzní lékařství (STL), České hematologické společnosti (ČHS) a České společnosti pro trombózu a hemostázu (ČSTH) České Lékařské Společnosti J.E. Purkyně (ČLS JEP). Nakladatelem časopisu je ČLS JEP, vydavatelem společnost Care Comm. Dosud publikovaná čísla a informace o časopisu naleznete na této adrese (nezbytná registrace): https://www.prolekare.cz/casopisy/transfuze-hematologie-dnes
Treatment of Relapsed/Refractory Diffuse Large B-Cell Lymphoma and the Real-World Data Perspective
Management of relapsed/refractory diffuse large B-cell lymphoma (R/R DLBCL) has undergone significant transformation in recent years. Second-line therapy has shifted from conventional salvage regimens toward immunotherapy-based approaches. CAR T-cell therapy is now the preferred option for patients with early relapse or primary refractory disease, while salvage chemoimmunotherapy followed by autologous stem cell transplantation consolidation remains reserved for younger, fit individuals with late relapses. Bispecific antibodies (BiAbs) combined with chemotherapy (i.e., glofitamab plus GemOx) could be effective alternatives for transplant-ineligible patients. Additional novel options include Pola-BR and tafasitamab-lenalidomide, particularly for elderly or frail individuals. In third-line and later settings, treatment is increasingly individualized. CAR T-cell therapy remains the preferred modality if not previously administered; otherwise, BiAbs (glofitamab, epcoritamab, odronextamab), antibody-drug conjugates (loncastuximab tesirine, brentuximab vedotin), and lenalidomide-based regimens are considered. Real-world data from the NiHiL registry support the clinical utility of these novel agents and demonstrate improved survival outcomes following their integration into routine clinical practice.
Copyright (c) 2025 Transfuze a hematologie dnes
Folikulární lymfom: proměna léčebného paradigmatu směrem k chemo-free přístupům
Léčba folikulárního lymfomu (FL) se v posledních letech významně mění směrem k biologicky cíleným, chemo‑free přístupům. U pacientů s nízkou nádorovou náloží zůstává standardem sledování („watch‑and‑wait“) nebo monoterapie rituximabem, zatímco symptomatické onemocnění vyžaduje imunochemoterapii (nejčastěji bendamustin-rituximab, R‑CHOP, obinutuzumab‑bendamustin). U nemocných s relabovaným onemocněním se uplatňují režimy založené na protilátkách (rituximab‑lenalidomid (R²), tafasitamab‑R²), malé molekuly (zanubrutinib‑obinutuzumab) a epigenetická léčba (tazemetostat). Nové na T‑lymfocytech založené terapie – bispecifické protilátky (mosunetuzumab, epcoritamab, odronextamab) a CAR‑T buňky (axi‑cel, tisa‑cel, liso‑cel) – dosahují léčebných úspěchů i u vysoce předléčených nemocných. Moderní monitorovací metody, zejména PET/CT a ctDNA, umožňují přesnější hodnocení léčebné odpovědi a otevírají cestu k individualizované terapii. Trendem je časově omezená, méně toxická léčba s cílem dosažení dlouhodobé remise („funkčního vyléčení“) při zachování kvality života.
folikulární lymfom, imunochemoterapie, bispecifické protilátky, buněčná terapie, funkční vyléčení
Dopis redakci - prosím bez abstraktu.
Časný izolovaný relaps lymfomu z buněk pláště v centrální nervové soustavě úspěšně léčen pomocí ibrutinibu a T-lymfocytů s chimerickým antigenním receptorem - kazuistika
Lymfom z buněk pláště (MCL) je jedním ze vzácnějších podtypů B-nehodgkinských lymfomů. Postižení centrálního nervového systému je raritní, a to jak v době diagnózy, tak při recidivě. Relaps v centrální nervové soustavě (CNS) se častěji vyskytuje u nemocných s agresivními biologickými znaky nemoci a jedná se o prognosticky nepříznivý stav. Vzhledem k novým terapeutickým možnostem u pacientů s MCL je nicméně možné dosažení dlouhodobé remise i u těchto vysoce rizikových nemocných. V této kazuistice popisujeme případ pacienta s časným izolovaným relapsem v CNS po autologní transplantaci krvetvorných buněk. Pacient byl úspěšně léčen kombinací imunochemoterapie, ibrutinibu a T-lymfocytů s chimerickým antigenním receptorem.
Léčba nemocných s relabujícím nebo refrakterním difuzním B-velkobuněčným lymfomem v podmínkách České republiky v roce 2025
Difuzní B-velkobuněčný lymfom (DLBCL) představuje heterogenní skupinu onemocnění ve skupině nehodgkinských lymfomů s relativně dobrou prognózou. Léčbou 1. linie vyléčíme cca 60 % pacientů. U cca 40 % nemocných dojde k relapsu lymfomu nebo onemocnění je primárně refrakterní. Prognóza těchto nemocných byla v minulosti velmi nepříznivá. V léčbě relabujícího/refrakterního (RR) DLBCL je v současné době podstatné, kdy došlo k selhání léčby 1.linie. Pokud do 12 měsíců od ukončení léčby 1.linie a nemocný je vhodný ke CAR-T terapii, měl by být podán axi-cel nebo liso-cel. Při selhání nad 12 měsíců a vhodnosti nemocného k vysokodávkované terapii je indikováno podání záchranné imunochemoterapie s následnou autologní transplantací. Pokud není pacient vhodný k této vysokodávkované terapii, standardem 2.linie je stále imunochemoterapie. Ve 3. a vyšší linii léčby jsou možnosti v současné době širší: nabízí se podání bispecifické protilátky glofitamabu, pokud nebyl pacient dosud léčen CAR-T v předchozí linii, pak podání CAR-T. Při selhání těchto léčebných modalit je v ČR pro 3. a vyšší linii k dispozici loncastuximab tesirine. Dalšími léčebnými možnostmi je bispecifická protilátka epkoritamab, kombinace tafasitamabu + lenalidomidu nebo režim Pola-BR – tyto léčby v současné době nemají úhradu a je nutno žádat o schválení příslušnou pojišťovnu dle paragrafu 16. Velmi nadějná je kombinace glofitamabu a režimu GEMOX pro 2. a vyšší linii na základě dat z klinické studie STARGLO, ale ani tato kombinace zatím nemá úhradu v podmínkách ČR. Výhledově se dá očekávat posun těchto nových léčebných modalit do časnějších linií léčby. Nutno zde ale vyčkat výsledků probíhajících klinických hodnocení. I tak se dá říci, že prognóza nemocných s RR DLBCL se v posledních letech výrazně zlepšila.
lymfom, relaps, DLBCL, CAR-T, axi-cel, liso-cel, bispecifické protilátky, glofitamab, prognóza
Doporučení pro diagnostiku a léčbu nežádoucích účinků po terapii CD19 CAR-T lymfocyty u dospělých pacientů s lymfomy a akutní lymfoblastickou leukemií: konsenzus expertů certifikovaných center v ČR a SR pro rok 2025
Autologní T lymfocyty s chimerickým antigenním receptorem (CAR-T) jsou nyní již běžnou součástí léčby hematologických malignit, zejména vybraných nonhodgkinských B lymfomů a akutní B lymfoblastické leukemie. Panel expertů ze všech českých a slovenských certifikovaných center připravil tato doporučení pro klasifikaci, profylaxi a léčbu obvyklých komplikací – syndromu z uvolnění cytokinů, syndromu neurotoxicity, hematologické toxicity, infekčních komplikací i dalších méně častých, ale typických nežádoucích účinků. Doporučené postupy jsou uzpůsobené lokálním poměrům, možnostem a zvyklostem. V závěru jsou shrnuty ve stručných tabulkách, vhodných pro každodenní praxi.
Generační změna terapie klasického Hodgkinova lymfomu
Klasický Hodgkinův lymfom (cHL) je v moderní hematoonkologii často vnímán jako příběh úspěchu, a to zejména u pacientů mladších 60 let, kde současné léčebné postupy umožňují vyléčení u přibližně 80-90 % nemocných v závislosti na klinickém stadiu. Tento pokrok je výsledkem dlouhodobého výzkumu a zavedení účinných kombinací chemoterapie a radioterapie. Za touto statistikou se však skrývají významné výzvy: akutní i pozdní toxicita standardní léčby a omezené možnosti efektivní terapie pro starší pacienty či nemocné s relabujícím/refrakterním (R/R) průběhem. Klasický HL tak zůstává dynamickým polem vývoje, kde hledání rovnováhy mezi účinností a tolerancí léčby pokračuje. V posledních letech jsme svědky zásadní generační změny v terapeutickém přístupu k léčbě tohoto typu lymfomu, která je poháněna rozvojem cílené léčby a imunoterapie. Nové léky, jako je imunokonjugát (brentuximab vedotin) a inhibitory kontrolních bodů imunity (tzv. immune checkpoint inhibitory - nivolumab, pembrolizumab), změnily léčebné paradigma zejména ve 3. a vyšší linii léčby a postupně v současné době nacházejí nově své místo i v 1. a 2. linii. Tento posun přináší nejen nové možnosti pro zvýšení účinnosti terapie především u starších nemocných a u R/R formy nemoci, ale také potenciál pro snížení toxicity a zlepšení kvality života mladších pacientů. Cílem tohoto sdělení je shrnout současné poznatky o implementaci inovativních přístupů do 1. a 2. linie léčby cHL a diskutovat jejich dopad na klinickou praxi v kontextu měnícího se terapeutického paradigmatu v rámci moderní personalizované medicíny v českých podmínkách.
CAR-T lymfocyty již neodmyslitelně patří do léčebného arzenálu hematologických malignit, včetně B-nehodgkinských lymfomů (B-NHL). K léčbě B- NHL máme v současné době k dispozici čtyři registrované anti-CD19 přípravky. Pro léčbu velkobuněčných B lymfomů (LBCL) a folikulárního lymfomu (FL) jsou k dispozici axi-cel, liso-cel a tisa-cel, brexu-cel je registrován pro léčbu lymfomu z buněk pláště (MCL). Registrované indikace jsou vesměs pro léčbu 3. a další linie, u LBCL však můžeme použít axi-cel a liso-cel již ve druhé linii. Předkládaná práce se zabývá: 1. obecně výběrem vhodných pacientů z hlediska věku a komorbidit, 2. vyšetřeními před terapií, 3. odhadem rizik nežádoucích účinků, 4. nežádoucími účinky samotnými, 5. očekávanými výsledky, 6. rozhodovacím algoritmem či prvky rozhodovacího algoritmu pro každou malignitu. Kapitola o LBCL je doplněna kazuistikou. Hlavním cílem práce je pomoci lékařům, kteří jako první diagnostikují relabované pacienty a rozhodují o jejich odeslání do specializovaného centra.
Moderní terapeutické postupy v léčbě relabovaného a refrakterního lymfomu marginální zóny
Lymfomy marginální zóny (MZL) jsou skupinou indolentních B-lymfoproliferací vycházejících z B-lymfocytů marginální zóny zárodečných folikulů lymfatických uzlin, sleziny nebo extranodálních tkání. Skupina zahrnuje pět rozdílných klinických jednotek, které společně představují třetí nejčastější skupinu ne-Hodgkinových lymfomů v České republice. V posledních letech došlo u relabované, refrakterní (R/R) nemoci k významnému rozšíření spektra léčebných možností nad rámec konvenční imunochemoterapie. V multicentrické studii fáze IIIb MAGNIFY v kohortě 76 pacientů s R/R MZL po minimálně 1 linii předchozí léčby dosáhla kombinace lenalidomidu s rituximabem následovaná udržovací terapií rituximabem nebo kombinací obou léků 64 % (49/76) míru celkové léčebné odpovědi (ORR) a 39 % (30/76) míru kompletní remise (CR). Medián přežití bez progrese (PFS) byl 41,2 měsíce. Významné rozšíření léčebných možností u R/R MZL přinesly inhibitory Brutonovy tyrozinkinázy, zejména zanubrutinib, který ve studii fáze II MAGNOLIA vedl u pacientů po ≥ 1 linií antiCD20 terapie k 68,2 % ORR (45/66) a CR u 25,8 % (17/66) nemocných. Odhadované PFS ve dvou letech bylo 70,9 % při obecně příznivém profilu toxicity. Velmi perspektivní se jeví i buněčná terapie T-lymfocyty s chimerickým antigenním receptorem, a to zejména preparát liso-cel, který u R/R pacientů s mediánem 3 předchozích linií ve studii TRANSCEND FL dosahoval ORR až 95,5 % (63/66) a CR 62,1 % (41/66) s odhadovaným 2letým PFS až 85,7 %. Data o efektivitě a bezpečnosti bispecifických protilátek u MZL jsou zatím limitovaná, relativně nejvíce informací je k dispozici u odronextamabu, který v studii fáze II ELM-2 vedl po selhání ≥ 2 systémových linií léčby k ORR i CR u 79,3 % (23/29) pacientů.
Moderní strategie léčby CLL: význam fixních režimů a jejich opětovného využití
Zavedení režimů s fixní délkou terapie představuje významný posun v léčbě chronické lymfocytární leukémie (CLL), neboť umožňuje dosažení hlubokých remisí bez nutnosti trvalé medikace. Kombinace cílených léčiv, zejména venetoklaxu s obinutuzumabem nebo inhibitorem Brutonovy tyrosinkinázy, vykazují vysokou účinnost a příznivý bezpečnostní profil, přičemž pacientům poskytují možnost tzv. „lékových prázdnin“. Tento přístup je nejen klinicky efektivní, ale i nákladově výhodný. Stále častěji se objevuje otázka možnosti opakovaného podání těchto režimů v případě relapsu, tedy tzv. retreatmentu. Dostupná data ze studie Murano i reálné praxe naznačují, že retreatment venetoklaxových režimů může být účinný a bezpečný u vybraných pacientů, zejména pokud došlo k relapsu až po delším období. Tento přístup již reflektují i česká a zahraniční odborná doporučení, která uvádějí retreatment jako vhodnou strategii u pacientů, jejichž odpověď trvala alespoň 1–2 roky. Lze shrnout, že fixní režimy představují efektivní moderní přístup k léčbě CLL a možnost jejich opakovaného použití otevírá nové perspektivy sekvenční terapie v klinické praxi. Vzhledem k tomu, že dosavadní důkazy vycházejí zejména z retrospektivních analýz a omezených kohort, je k jednoznačnému potvrzení účinnosti a bezpečnosti této strategie zapotřebí prospektivních studií s jasně definovaným designem a dlouhodobým sledováním.
Spontánní remise u akutní myeloidní leukémie
SOUHRN Akutní myeloidní leukémie (AML) je maligní onemocnění krvetvorby s vysokou mortalitou, které i přes pokroky v terapii zůstává obtížně léčitelné, zejména u starších komorbidních osob a pacientů s rizikovým genetickým profilem. Naprostá většina nemocných vyžaduje intenzivní léčbu, ke konsolidaci dosažené remise a vyléčení je často nezbytné provést alogenní transplantaci krvetvorných buněk. Přesto existují extrémně vzácné případy spontánních remisí AML, které mají většinou krátké trvání. V hypotézách o příčinném mechanismu spontánní remise je nejčastěji zmiňován imunitní efekt, v řadě případů navazující na infekci. Tato práce se zaměřuje na přehled dostupných kazuistik popisujících případy spontánních remisí za období 2004-2023. Celkem jsme identifikovali 27 případů u osob s mediánem věku 59 let (od 28 do 77 let), v 19 případech z toho šlo o muže. Nejčastěji šlo o AML typu M2 a M4, cytogeneticky byl nejčastěji popisován normální karyotyp. Délka spontánní remise se pohybovala od 0,3 do 120 měsíců s mediánem trvání 6 měsíců. Krátce popisujeme také vlastní zkušenosti s případem spontánní remise AML u 75leté ženy s cytogenetickým nálezem t(9;11)(p21;q23) a trisomie chromosomu 8, u níž spontánní remise trvá 48 měsíců.
spontánní remise, akutní myeloidní leukémie
Doporučení pro diagnostiku a léčbu chronické lymfocytární leukémie
Léčba chronické lymfocytární leukémie (CLL) se v posledních letech zásadně změnila. Nové cílené perorální inhibitory signálních drah podstatně zlepšily prognózu pacientů s CLL. V současné době se používají dvě hlavní skupiny malých molekul, a to inhibitory Brutonovy tyrozinkinázy (BTK) a BCL-2 inhibitory. Rychle ale přibývají výsledky nových klinických studií s přímým dopadem na běžnou klinickou praxi. Proto představujeme aktualizovaná doporučení pro diagnostiku a léčbu CLL, která se zakládají na důkladné analýze současné literatury a vycházejí z principů medicíny založené na důkazech.
Gen MYC a jeho abnormality se zaměřením na agresivní B-buněčné lymfomy
Gen MYC kóduje protein Myc, který je jedním z nejdůležitějších transkripčních faktorů. Reguluje široké spektrum buněčných funkcí, včetně proliferace, diferenciace buněk a apoptózy. K deregulaci genu MYC dochází na různých úrovních a jeho zvýšená exprese je asociována s celou řadou nádorových onemocnění. Deregulace genu prostřednictvím chromosomové přestavby je typická především pro B-buněčné lymfomy a je obvykle doprovázena agresivnějším charakterem onemocnění většinou s nepříznivou prognózou. B-buněčné lymfomy s prokázanou přestavbou genu MYC vykazují značnou variabilitu v lokalizaci zlomových míst v lokusu 8q24. Do přestavby se zapojují různí translokační partneři, jak z řad imunoglobulinových (IG) genů, tak i neimunoglobulinových (non-IG) genů. Zapojení IG genů jako translokačních partnerů MYC je považováno za negativní prognostický faktor. Významný vliv na prognózu pacientů s přestavbou genu MYC mají současně se vyskytující aberace dalších onkogenů. Přítomnost či nepřítomnost přestaveb genů MYC, BCL2 a BCL6 je současně s morfologickým posouzením definujícím kritériem pro klasifikaci agresivních B-buněčných lymfomů podle 5. revidované WHO klasifikace (2022). Nejvhodnějším způsobem detekce přestaveb je metoda fluorescenční in situ hybridizace (FISH), kterou lze použít jak na nativním materiálu, tak i na tkáňových řezech z parafinových bloků. V našem přehledu se zaměřujeme na fyziologickou funkci genu MYC, způsoby jeho deregulace, typy chromosomových aberací zahrnujících gen MYC a jejich roli v patogenezi nádorových onemocnění se zaměřením na B-buněčné lymfomy.
Gen MYC, Burkittův lymfom (BL), difuzní velkobuněčný B-lymfom (DLBCL), high-grade B-buněčný lymfom (HGBL), fluorescenční in situ hybridizace (FISH)
Automated digital cytomorphology increases the reliability of bone marrow diagnostics
Trombotické mikroangiopatie (TMA) představují heterogenní skupinu onemocnění různé etiologie, jejichž společným rysem je poškození endotelu drobných cév. Typickým nálezem v laboratorních odběrech jsou trombocytopenie a mikroangiopatická hemolytická anémie spolu se známkami orgánového poškození (nejčastěji ledvin). V diferenciální diagnostice je nutno odlišit mimo jiné autoimunitní onemocnění s multiorgánovým selháním. Kazuistika prezentuje případ mladé ženy, u které došlo k rozvoji multiorgánového selhání v časném postpartálním období. U pacientky se jednalo o první manifestaci systémového lupus erythematodes. I přes rychlou diagnostiku a léčbu byl průběh hospitalizace komplikovaný, jednak pro základní onemocnění a dále pro závažné infekce s nutností úpravy imunosupresivní terapie. Pacientka byla propuštěna do ambulantní péče po téměř 4 měsících intenzivní péče, její stav se nadále zlepšuje.
Úspěšná léčba MDS-IB2 a chronické lymfocytární leukémie venetoklaxem – kazuistika
V kazuistice prezentujeme případ 61leté pacientky s chronickou lymfocytární leukémií (CLL) a myelodysplastickým syndromem s nadbytkem blastů 2 (MDS-IB2). Vzácná koindcidence těchto dvou chorob umožnila poodkrýt léčebný potenciál venetoklaxu u pacientů s high-risk MDS. Zatímco v diagnóze CLL je venetoklax běžnou terapeutickou možností, v managementu léčby MDS je zatím předmětem klinických studií. Pro předpokládaný terapeutický přesah zmíněného BCL2 inhibitoru byl v naší kazuistice zvolen v první linii pro léčbu CLL. Ačkoli byl průběh v úvodu komplikován těžkou protrahovanou pneumonií, po krátké kúře venetoklaxu a azacitidinu bylo dosaženo remise obou chorob a pacientka byla schopna podstoupit alogenní transplantaci hematopoetických buněk (HSCT). Kromě kortikosenzitivní akutní GvHD kůže a jater proběhla HSCT bez obávaných infekčních komplikací a i 35 měsíců po převodu štěpu nadále trvá kompletní léčebná odpověď obou diagnóz se 100% chimerismem.
Výsledky 1.linie léčby non-Hodgkinových a Hodgkinových lymfomů v období od 2013 do 2022 na Klinice hematoonkologie Fakultní nemocnice Ostrava.
Lymfomy jsou heterogenní skupinou krevních nádorů lišící se v histopatologických a imunohistochemických rysech, klinických projevech, prognóze a léčebné strategii. V této retrospektivní analýze přinášíme výsledky 1.linie léčby 668 pacientů s non-Hodgkinovým lymfomem (NHL) a 142 pacientů s Hodgkinovým lymfomem (HL) v období let 2013 až 2022 na Klinice hematoonkologie Fakultní nemocnice Ostrava. Práce se zaměřuje především na difuzní velkobuněčný B-lymfom (DLBCL), folikulární lymfom (FL) a HL s důrazem na cílové parametry klinického hodnocení (léčebná odpověď = LO, doba do progrese = PFS, celkové přežití = OS). Ve skupině DLBCL bylo 82 % (221/274) pacientů léčeno režimem R-CHOP / „R-CHOP-like“. V této kohortě dosáhlo kompletní remise (CR) 80 % (177/221). Medián PFS i OS byl 122 měsíců a míra 5letého PFS a OS dosahovala 61 %, resp. 66 %. Příznivý vliv na PFS a OS měly nízké IPI riziko a částečně GCB (germinal center B-cell like) imunofenotyp. Ze 134 pacientů s FL bylo 60 % (80/134) v 1.linii léčeno chemoterapií v kombinaci s anti-CD20 monoklonální protilátkou s dosažením celkové odpovědi (ORR) v 95 % (76/80) a CR v 76 % (62/80). V celé skupině nebyl dosažen medián PFS a OS, míra 5letého PFS a OS byla 63 %, resp. 86 %. Lokalizované onemocnění v době diagnózy a nízké FLIPI riziko bylo spojeno s trendem k lepšímu přežití. Ze 142 pacientů s HL tvořil 96 % (136/142) klasický HL (cHL). Ve skupině cHL nebyl medián PFS a OS dosažen, 5letý PFS a OS byl 75 %, resp. 86 %. V podskupinách dle GHSG byla míra 5letého PFS a OS 94 % a 100 % u časného, 84 % a 90 % u intermediárního, 68 % a 81 % u pokročilého stádia. Pozorované výsledky léčby pacientů s diagnózou lymfomu mezi lety 2013-2022 při použití standardních léčebných postupů jsou v zásadě porovnatelné s výsledky klinických studií a analýzami jiných autorů z běžné klinické praxe.
difuzní velkobuněčný B-lymfom, folikulární lymfom, Hodgkinův lymfom, celkové přežití, doba do progrese, prognóza
Trendy v alogenních transplantacích krvetvorných buněk – analýza činnosti transplantačního centra FN Plzeň v období 2001-2021.
Alogenní transplantace krvetvorných buněk (aloHCT) se vyvíjí jak stran indikací, tak vlastního provedení. Retrospektivně jsme hodnotili tento vývoj na 855 pacientech konsekutivně transplantovaných v letech 2001-2021 a to srovnáním 3 sedmiletých časových period: 2001 - 2007 (n=257, období/kohorta A), 2008-2014 (n=304, období/kohorta B) a 2015-2021 (n=294, období/kohorta C). V průběhu sledovaných period došlo k významnému nárůstu mediánu věku pacientů – 50 let (rozmezí 20-68) vs. 53 let (19-71) vs. 55 let (20-74), p<0,0001. Podobně se zvýšil podíl pacientů ≥70 let z 0 v A na 23 (8 %) v C, p<0,0001. To reflektuje pokles používání myeloablativního režimu (43 % v A oproti 24 %/28 % v B/C, p<0,0001). Zásadní byly změny v typu dárců, kdy zaznamenáváme nárůst haploidentických dárců v období C: 27 % oproti 1 %/0 % v B/A (p<0,0001). Souběžně klesal podíl shodných sourozenců (41 % na 26 %, resp. 9 %, p<0,0001), podíl nepříbuzných dárců zůstal stacionární (60 % vs. 73 % vs. 64 %). Kostní dřeně jako zdroj krvetvorných buněk stoupla z 11 % na 20 % v B (p=0,0049), pak již stacionární (18 %, p=0,943). CNI/MTX jako profylaxe GVHD byla základem u všech typů transplantací s výjimkou haploidentických, kde se používal výhradně PTCY. Významně vzrostlo použití ATG (z 22 % na recentních 55 %, p<0,0001). Ve všech obdobích byly hlavní indikací myeloidní malignity (AML/MDS/MPN), jejichž podíl trvale rostl (39 % v A vs. 62 % v C, p<0,0001). Naopak CML a CLL zaznamenaly významný pokles (11 %, 4 % a 1 %, p<0,0001, respektive 14 %, 13 % a 3 %, p<0,0001). Podíl ostatních indikací - ALL, NHL, MM, MH, MPN - zůstal stejný s nevýznamnými výkyvy (např. ALL 9 %, 13 % a 9 %, p= 0,1608). Analýza dokumentuje trend transplantovat stále starší pacienty a převahu nepříbuzenských či haploidentických transplantací. Dominantní indikací zůstávají myeloidní malignity.
alogenní transplantace krvetvorných buněk
Je dlouhodobé podávání interferonů u polycythemia vera spojeno s riziky?
Terapie myeloproliferativních onemocnění interferony prožívá renesanci, důvody jsou v zásadě tři. Prodloužení účinku pegylací. Zlepšení lokální tolerance a omezení uvolnění cytokinů dané pegylací. Nové a pozitivně vyznívající důkazy účinnosti při solidní toleranci pro pegylované interferony. Jednotlivé pegylované interferony se vzájemně liší jak z chemického hlediska, tak i trojrozměrnou strukturou polohových isomerů, přičemž jeden z pegylovaných interferonů – ropeginterferon α2b - je tvořen jedinou molekulou a nemá polohové isomery. Isomery pegylovaných interferonů mají patrně odlišnou biologickou aktivitu. Dvě největší databáze nežádoucích účinků americké FAERS a evropské Eudravigilace velmi homogenně ukazují, že mezi pegylovanými interferony existují rozdíly v incidenci a závažnosti nežádoucích účinků. Tyto rozdíly navíc potvrzují výsledky kontrolovaných klinických studií fáze 2 a 3, které, mimo jiné, sledovaly výskyt předčasného ukončení terapie z důvodu nežádoucích účinků. Na základě analýzy nežádoucích účinků a výsledků kontrolovaných klinických studií lze tvrdit, že ropeginterferon α2b má v indikaci polycytemia vera oproti peginterferonu α2a a peginterferonu α2b významně lepší toleranci, a to napříč prakticky všemi třídami nežádoucích účinků podle klasifikace MedDRA. Navíc významně nižší podíl pacientů musí předčasně ukončit terapii ropeginterferonem α2b z důvodu nežádoucích účinků oproti terapii peginterferonem α2a nebo peginterferonem α2b. Informace o bezpečnosti terapie jsou pro lékaře významné podobně jak jsou významné informace o klinické účinnosti, neboť sada těchto znalostí lékaři napomůže k optimálnímu výběru léku pro pacienta.
ukončení (vysazení) terapie z důvodu nežádoucích účinků
České i zahraniční novinky v léčbě a výzkumu chronické myeloidní leukemii
Článek představuje výběr ze sdělení, která zazněla na odborných akcích konaných v září 2024 v České republice k problematice léčby a výzkumu chronické myeloidní leukemie.
Zprávy z kongresů, sympozií, konferencí, studijních pobytů
Myelomem indukované kardiovaskulární problémy
Souhrn: Většina pacientů s mnohočetným myelomem (MM) je starší 50 let, medián věku stanovení diagnózy je skoro 70 let a to je věk, kdy kardiovaskulární nemoci jsou běžné. U pacientů s MM bylo prokázáno, že incidence hypertenze je vyšší, než v průměrné stejně staré populaci a kardiovaskulární choroby jsou přítomné u 69 % pacientů s MM. Myelomové buňky některými patofyziologickými mechanismy negativně působí na kardiovaskulární systém a negativní vliv mají i používané léky. Produkty myelomových buněk mohou poškodit kardiovaskulární systém následujícími mechanismy: poškozením srdce depozity lehkých řetězců v amyloidové či amorfní podobě, hyperviskozitou, hyperkinetickým srdečním selháním při zkratovém oběhu, plicní hypertenzí, negativními vlivy anémie a renálního selhání na kardiovaskulární zdatnost.. Pro pacienty je důležité, aby jejich lékař byl obeznámen s těmito fenomény a vhodně upravoval léčbu MM, aby přínos vždy převážil nežádoucí účinky. Přehled sumarizuje současné znalosti patofyziologie kardiovaskulárních komplikací u pacientů se symptomatickým MM. Klíčová slova: kardiovaskulární komplikace myelomu. Summary Cardiovascular complications in multiple myeloma Most patients with multiple myeloma (MM) are over 50 years old, with a median age of diagnosis of 70 years and this is the age when cardiovascular disease is common. In patients with MM, the incidence of hypertension has been shown to be higher than in the average population of the same age, and cardiovascular disease is present in 69% of MM patients. Myeloma cells have some pathophysiological mechanisms negatively affecting the cardiovascular system, and the drugs used also have a negative effect. Myeloma cell products can damage the cardiovascular system by the following mechanisms: damage to the heart by light chain deposits in amyloid or amorphous form, hyperviscosity, hyperkinetic heart failure in shunt circulation, pulmonary hypertension, negative effects of anaemia and renal failure on cardiovascular fitness. It is important for patients that their doctor is familiar with these phenomena and adjusts the treatment of MM appropriately so that the benefits always outweigh the side effects. The review summarizes current knowledge of the pathophysiology of cardiovascular complications in patients with symptomatic MM. Keywords: cardiovascular complications of multiple myeloma.
Kardiovaskulární komplikace, které mohou způsobit protimyelomové léky
Souhrn: Většina pacientů s mnohočetným myelomem (MM) je starší 50 let, to je věk, kdy kardiovaskulární nemoci jsou běžné. Proto je třeba si být vědom nežádoucích kardiovaskulárních vlivů protimyelomových léků. Z klasických cytostatik má známý kardiotonický vliv doxorubicin. Kardiovaskulární komplikace však mohou způsobit také vysoké dávky cyklofosfamidu, používané pro sběr kmenových krvetvorných buněk. Proto se při poškození srdce AL-amyloidózou doporučuje sběr kmenových buněk po G-CSF. Dávky melfalanu, které jsou obvyklé při transplantaci krvetvorné tkáně, mohou, taktéž působit negativně na srdce a indukovat arytmie. Ze skupiny inhibitorů proteazomu má nejvíce kardiovaskulárních nežádoucích účinků karfilzomib, po bortezomibu byly popsány v podstatně menší míře, u ixazomibu se kardiotoxicita nepopisuje. U léků ze skupiny IMiDs dominuje prokoagulační účinek, vyžadují cílenou profylaxi trombóz a plicních embolií, ale popsány byly i poruchy rytmu. Léčba novými anti-CD38 monoklonálními protilátkami není spojena s evidentní kardiotoxicitou, nežádoucí účinek v oblasti kardiovaskulární se však popisuje u glukokortikoidů, které jsou standardní premedikací při podání anti-CD protilátek. Cílem textu je informovat o incidenci těchto komplikací asociovaných s protimyelomovou léčbou. Klíčová slova: kardiovaskulární komplikace mnohočetného myelomu, cyklofosfamid, melfalan inhibitory proteazomu, léky ze skupiny IMiDs, anti-CD38 monoklonální protilátky
Poškození ledvin monoklonálním imunoglobulinem a / nebo volnými lehkými řetězci. Klasifikace dle „International Kidney and Monoclonal Gammopathy Research Group“.
Souhrn Monoklonální gamapatie renálního významu (Monoclonal gammopathy of renal significance –MGRS ) byla definována v roce 2012 jako poškození ledvin etiopatogeneticky související s volnými lehkými řetězci imunoglobulinů (free light chain –FLC) anebo monoklonálním imunoglobulinem (M-Ig). Prevalenci MGRS popisují jenom dvě studie. Analýza z Mayo Clinic prokázala v populaci starší 50 let MGUS z lehkých řetězců u 0,8 % osob a z nich 23 % mělo poškození ledvin. Jiná analýza uvádí, že 10 % osob s monoklonální gamapatií, kteří zdánlivě odpovídající kritériím MGUS, trpí některou z forem poškození organismu, což odpovídá 0,32 % osob v populaci starší 50 let a 0,53 % osob starších 70 let. Poškození ledvin volnými lehkými řetězci a / nebo monoklonálním imugnoglobulinem bude tedy častější, než je diagnostikováno. Nomenklatura a definice jednotlivých forem poškození ledvin v rámci MGRS byla vytvořena mezinárodní skupinou „International Kidney and Monoclonal Gammopathy Research Group“. Klasifikace zveřejněná v roce 2019 má dvě hlavní kategorie. Do první kategorie se řadí poškození ledvin způsobené M-Ig s depozity M-Ig, či jeho částí, v ledvinách. Tato kategorie se dále dělí dvě základní podkategorie, organizovaná a neorganizovaná (amorfní) depozita M-Ig. Do druhé kategorie patří poškození ledvin způsobené M-Ig bez depozit M-Ig, anebo jeho částí, v ledvinách. Cílem léčby všech forem MGRS je eradikace buněčného klonu, který produkuje nefrotoxické FLC případně nefrotoxický M-Ig. Pro dosažení tohoto cíle je nutné použít nejúčinnější léky, mezi něž patří anti-CD38 monoklonální protilátky. Cílem textu je stručně informovat o morfologické klasifikaci MGRS a současné léčbě. Klíčová slova: monoklonální gamapatie renálního významu
HLADINY A VÝZNAM VITAMINU D U PACIENTŮ S MALIGNÍMI LYMFOMY
Cíle: Deficit vitaminu D je spojen u řady chorob (včetně lymfomů) s horší prognózou. V naší práci jsme chtěli analyzovat hladiny vitaminu D u pacientů s Nehodgkinovými lymfomy (NHL) v ČR. Dosud taková data nebyla publikována. Metody: Retrospektivní analýza pacientů s nově diagnostikovaným NHL, kteří měli v rámci vstupního stagingu před zahájením léčby rovněž stanoveny plazmatické hladiny vitaminu D, vybraných mikronutrientů (selen, zinek), albuminu a IgG. Analýza zahrnovala porovnání vitaminu D u různých NHL (agresivní vs. indolentní), asociaci s demografickými, klinickými a vybranými laboratorními parametry. Pokusili jsme se rovněž stanovit prognostický význam (PFS, OS) hypovitaminózy D. Výsledky: V období 05/2011- 06/2020 bylo konsekutivně vyšetřeno 1196 pacientů (medián věku 65 let, 49,5% mužů), medián koncentrace vitaminu D byl 43,5 nmol/l. Pacientů s deficitem (≤ 50nmol/l) bylo 717/1196 (59,9%), pacienti s hladinou v normě (≥75nmol/l) tvořili pouze 14,1% nemocných. Medián sledování byl 3,9 roku. Jako faktory asociované s deficitem vitaminu D: ženské pohlaví (p<0.000001), celkový stav PS ≥2 (p<0,0001), LDH > normu (p=0,0063) a hypoalbuminémie (p<0,000001). U agresivních lymfomů (DLBCL, BL, PMBL, THL) vs. indolentní lymfomy (FL, MZL) byly pozorovány signifikantně nižší hladiny vitaminu D (p 0.000002). Deficit vitaminu D koreloval u DLBCL s kratším PFS a OS 5,16 roku vs. nedosažen a 8,9 roku vs. nedosažen (p <0.01), pro FL nebyl rozdíl v PFS, 5-leté OS 80% vs. 95%; p0.0007). Závěr: Deficit vitaminu D v době před zahájením léčby je problém většiny pacientů s NHL. Deficit je sdružen s dalšími negativními prognostickými faktory (hypoalbuminémie, vyšší LDH, horší klinický stav). Deficit vitaminu D je rovněž asociován s kratším celkovým přežitím i dobou do progrese.
vitamín D, Lymfomy, imunitní systém, prognóza
VITAMIN D A JEHO VÝZNAM U MALIGNÍCH LYMFOMŮ
Vitamín D je skupina steroidních hormonů, většina v těle vzniká za pomoci UV záření ze slunce, je ale obsažen v různých potravinách, jako jsou oleje z mořských ryb apod. V těle postupně hydroxylován na účinný metabolit v játrech a ledvinách. V krvi je transportován bílkovinou VDBP (vitamin D binding protein). Váže se v jádře buňky na receptor VDR (=Vitamin D Receptor). Na koncentraci vitaminu D má vliv mnoho faktorů jako je zeměpisná poloha, sezóna (délka slunečního svitu), pigmentace kůže, množství tukové a svalové tkáně. Jeho nejznámější funkcí je regulace kalcio-fosfátového metabolismu, avšak podílí se rovněž na regulaci buněčného cyklu, indukci apoptózy a také hraje roli v regulaci imunitního systému. Obecně lze říci, že jeho působení vede spíše k imunotoleranci. Nedostatek vitaminu D se stává v populaci stále častější, dnes jím trpí až téměř 50 % evropské populace. Deficience se spojuje s vyšší agresivitou nádorů včetně Nehodgkinových lymfomů a je prokázáno, že pacienti s vyššími hladinami vitamínu D vykazují lepší celkové přežití i dobu do progrese. Nabízí se tedy otázka, zda by suplementace vitamínem D mohla příznivěji ovlivnit prognózu s lymfomy, výsledky publikovaných studií jsou v tomto ohledu dosud rozporuplné.
Aktuální zkušenosti s léčbou prognosticky nepříznivých akutních myeloidních leukemií preparátem CPX-351 na Ústavu hematologie a krevní transfuze
Preparát CPX-351, marketingovým označením Vyxeos liposomal, je nově schváleným léčivem určeným k terapii vysoce rizikových forem akutní myeloidní leukemie (AML) vzniklých na podkladě předchozího myelodysplastického syndromu či v souvislosti s předchozí protinárovovou terapií. Preparát je v České republice hrazen u nemocných s uvedenými typy AML pro pacienty ve věku od 60 let. Následující práce popisuje ve svém úvodu indikaci a dávkovací schéma CPX-351, jeho mechanismus účinku a ve stručnosti také zmiňuje terapeutické výsledky a bezpečnostní profil CPX-351 zjištěné v registrační studii produktu. V hlavní části článek popisuje aktuální klinické zkušenosti s CPX-351 získané od roku 2022 na ÚHKT Praha a detailně rozebírá kazuistiky dvou pacientů léčených na ÚHKT v uplynulých měsících. Terapie CPX-351 představuje dle dosavadních zkušeností ÚHKT poměrně efektivní možnost léčby vysoce rizikových AML u nichž léčba standardní chemoterapií často selhává.
Copyright (c) 2024 Transfuze a hematologie dnes
Transfuzní přípravky a krevní deriváty ve světle nových evropských doporučení při život ohrožujícím krvácení
Život ohrožující krvácení je jedním z nejzávažnějších akutních stavů v medicíně. Tato situace vyžaduje multimodální terapii, jejíž nedílnou součástí je i podávání transfuzních přípravků a krevních derivátů, které bývá standardizováno pomocí doporučených postupů. Pro Českou republiku a Slovensko je v současnosti platný dokument „Diagnostika a léčba život ohrožujícího krvácení u dospělých pacientů v intenzivní a perioperační péči. Česko-slovenský mezioborový doporučený postup“ z roku 2017. V roce 2023 byl publikován update obou evropských doporučení, ze kterých zmíněný mezioborový postup majoritně vychází. Cílem této práce je identifikovat a představit změny v evropských doporučených postupech pro život ohrožující krvácení, které se objevily od roku 2017. Celkem jsou zahrnuty 4 texty, jejichž analýza je rozčleněna dle jednotlivých transfuzních přípravků a krevních derivátů. Samotný text práce nabízí kromě představení nových evropských doporučených postupů pro léčbu život ohrožujícího krvácení také jejich srovnání s česko-slovenským postupem z roku 2017.
krvácení, doporučení, krevní transfuze, koagulační faktory
Klonálne ochorenia mastocytov, alergia na jed blanokrídleho hmyzu a venómová imunoterapia
Úvod: Klonálne ochorenie mastocytov a/alebo zvýšená koncentrácia bazálnej sérovej tryptázy patria medzi rizikové faktory závažnejšieho až život ohrozujúceho priebehu anafylaktickej reakcie po bodnutí blanokrídlym hmyzom. Pre rizikovosť týchto pacientov by mala byť každému takémuto pacientovi navrhnutá realizácia jedinej kauzálnej terapie – venómovej imunoterapie (VIT). Materiál a metódy: Vytvorili sme prospektívnu štúdiu, ktorú tvorilo 93 pacientov (58 mužov, 35 žien), ktorí spĺňali indikačné kritéria na liečbu VIT. Pacientov sme do štúdie zaradzovali postupne a dáta boli zhromažďované od roku 2015 do roku 2023. Zadefinovali sme základnú charakteristiku súboru, zamerali sme sa na identifikáciu pacientov s elevovanou koncentráciou sérovej bazálnej tryptázy (˃ 8 ng/ml) a systémovou mastocytózou, špecifiká priebehu ich systémovej alergickej reakcie po bodnutí blanokrídlym hmyzom, toleranciu liečby a výskyt nežiadúcich účinkov. Výsledky: Z celkovo 93 zaradených pacientov liečených VIT sme zaznamenali u 15 pacientov (16,7 %) trvalo elevované koncentrácie sérovej bazálnej tryptázy (sBT) ˃ 8 ng/ml. U jedného pacienta sme diagnostikovali systémovú mastocytózu. U pacientov s elevovanými hodnotami sBT sme pri systémovej alergickej reakcii po bodnutí blanokrídlym hmyzom častejšie pozorovali poruchu vedomia a hypotenziu. Z hľadiska tolerancie liečby sme pozorovali približne porovnateľný výskyt nežiadúcich účinkov u pacientov s eleváciou ako aj bez elevácie sBT počas podávania VIT a prevažná väčšina nežiadúcich účinkov bola v zmysle lokálnych reakcii. Celkovo 53,3 % pacientov liečených VIT s elevovanou koncentráciou sBT prekonalo prirodzenú reexpozíciu blanokrídlym hmyzom, pričom ani u jedného pacienta nedošlo k rozvoju systémovej alergickej reakcie s nutnosťou podania adrenalínového autoinjektora. Záver: Alergia na jed blanokrídleho hmyzu patrí medzi život ohrozujúci stav, pričom jej výskyt je oveľa častejší a priebeh závažnejší u pacientov s elevovanými koncentráciami bazálnej sérovej tryptázy a/alebo klonálnym ochorením mastocytov. U každého pacienta s potvrdeným klonálnym ochorením mastocytov je potrebné anamnesticky pátrať po výskyte alergickej reakcie na jed blanokrídleho hmyzu a zvažovať indikáciu venómovej imunoterapie ako jedinej kauzálnej liečby.
Porovnání dvou metod měření volného hemoglobinu v supernatantu erytrocytových transfuzních přípravků
Úvod: Při skladování erytrocytových transfuzních přípravků stoupá hladina volného hemoglobinu, markeru probíhající hemolýzy. Doporučení Rady Evropy (Guide to the preparation, use and quality assurance of blood components, 21st Edition) a česká legislativa (Vyhl. č. 143/2008 Sb.) určuje jeho maximální hodnotu jako 0,8 % erytrocytové hmoty na konci doby použitelnosti transfuzního přípravku. Měření % hemolýzy je také doporučeno u erytrocytových transfuzních přípravků, které jsou dále upravovány, např. promytím. Cílem práce bylo porovnat dvě metody měření volného hemoglobinu v supernatantu erytrocytových transfuzních přípravků přímou spektrofotometrií a zjistit vhodnost metody stanovení volného hemoglobinu v transfuzních přípravcích dle Harboea. Soubor a metodika: Do studie bylo zařazeno 20 jednotek erytrocytárních transfuzních přípravků. Na konci exspirace byly odebrány vzorky supernatantu a změřena hodnota volného hemoglobinu metodou přímé spektrofotometrie stanovením absorbance vzorku při 540 nm dle Fořtové (A) a změřením absorbance při vlnových délkách 415 nm, 450 nm a 380 nm dle Harboea (B). Procento hemolýzy erytrocytární masy pak bylo přepočítáno na objem a hematokrit erytrocytového transfuzního přípravku. Výsledky: Hladina volného hemoglobinu na konci doby skladování erytrocytových TP nepřesáhla 0,8 % erytrocytové masy u všech jednotek - průměrně 0,31% (A) a 0,29 % (B). Mezi oběma soubory nebyl zjištěn statisticky významný rozdíl. Závěr: Metoda měření absorbance při vlnových délkách 415 nm, 450 nm a 380 nm dle Harboea odpovídá běžně používané metodě měření při 540 nm a je vhodná k měření obsahu volného hemoglobinu v transfuzních přípravcích.
Erytrocyty – hemolýza – spektrofotometrie
Primární mediastinální velkobuněčný B lymfom
Primární mediastinální velkobuněčný B lymfom je agresivní nádorové onemocnění charakterizované rychlým nárůstem nádorové masy v předním mediastinu, vyskytující se u pacientů mladšího věku. V době imunochemoterapie je 5leté přežívání pacientů 80-90 %, přesto část pacientů časně relabuje do jednoho roku od ukončení terapie a prognóza těchto pacientů je neuspokojivá. Pro diagnostiku, stážování i monitoraci odpovědi na léčbu je v současné době široce využívána pozitronová emisní tomografie kombinovaná s výpočetní tomografií s využítím 18F-fluorodeoxyglukózy. Vyšetření má silný prognostický význam v době diagnózy, v průběhu léčby i po ukončení. Pro volbu terapie je zásadní zvážení snahy o maximální efektivitu a zároveň redukci rizika dlouhodobé toxicity. V terapii je v současné době používána standardní, na antracyklinech založená, imunochemoterapie (R-CHOP, DA-EPOCH-R), konsolidační radioterapie na reziduální nádorovou masu, případně vysocedávkovaná imunochemoterapie doprovázená autologní transplantací periferních kmenových buněk. K dispozici jsou pro terapii také nové léčebné modality (PD1 inhibitory, brentuximab vedotin či CAR-T buněčná terapie), k jejichž ověření efektivity přispívají probíhající klinické studie.
primární mediastinální velkobuněčný B lymfom